Германското командване заповядва на всички
жители на контролираната територия...
незабавно да съобщават за всяка активност
на т. нар. "партизани"...
и да съобщават за всички подозрителни лица,
появили се на територията, контролирана от вермахта.
Неизпълнението на тази заповед
се наказва със смърт.
Бягането от работа се наказва със смърт...
Страх ли те е?
Сега вече не.
Когато ме разпитваха бе страшно. Мислех, че не издържам.
...се наказва със смърт!
Олга Сутулова Мира Сорвино
Михаил Ефремов Владимир Илин
Александър Абдулов Армин Мюлер Щал
Сергей Колтаков Александър Филипенко
Луиза Мосендз Валентина Тализина
Валентин Гафт Александър Половцев
Алена Стебунова в ролята на Сони Краско
И Габриел Бърн
във филма
::: ЛЕНИНГРАД :::
сценарий и режисура: Александър Буравски
оператор: Владимир Климов
композитор: Юрий Потеенко
превод: sty редактор durdybay http://subs.sab.bz http://subs.unacs.bg
Ана Григориевна!
Аз съм - Капица.
Ана Григориевна! Аз съм - Капица. Помните ли ме?
Предизвика огромен патриотичен подем...
Докладът на Вожда изрази мислите, чувствата и стремленията на народа.
Работници, служещи, колхозници
се надпреварват да изпълнят указанията на др. Сталин.
Да увеличат десет пъти усилията си
във Великата отечествена война против немските фашисти.
Къде беше? Отдавна трябваше да съм в казармата.
Бях у Соня.
Виж какво имам. - Какво?
Ето! Наша съветска водка.
Не си опитвала такава. - Откъде я намери?
Остана от преди войната. Сега е по-скъпа от злато.
Пий. Това е заповед.
До дъно, до дъно!
Какво празнуваме?
Рождения ти ден.
Че той е през юни. - А ти видя ли си удостоверението?
Измислих си датата, когато го попълвах. Сега гледам - леле,
нашата Катя е рожденичка! Тъй че - приемай подаръци.
Какви подаръци? Откъде?
С латински шрифт. Както поръча.
Пиши, скоро се измъкнеш оттук, ще трябва.
Но пиши истината. За героите, не за разни нищожества.
За теб ще напиша.
Не знам как да ти благодаря. Такъв подарък!
Е, приятелко...
...на югозападното направление на фронта немците пращат нови сили,
използвайки румънски, италиански...
Ана, левия край малко по-високо.
Катюша, къде си?
Соня!...
Още малко. Ето така...
Здравей, как си?
Аня! Анечка...
Завило и се е свят от глад.
Нима може жена да бъде сценичен майстор?
Мъртва е...
На спектакъла имаше само 30 души.
Хората съвсем изгубиха надежда.
А ти? Не я ли изгуби?
Аз знам. Скоро ще пробием блокадата.
Затова ли режеш дажбата на Юрий? - Какво?!
И тайно подхранваш дъщеря си? - Така ти се е сторило.
Не. - Да, веднъж го наказах...
Това не бе един път, а много. - Режа почти всичко и от моята.
Това е твой избор. Но защо Юра да страда?
Все едно - Юра ще умре. Аз също. Вероятно и ти.
А дъщерята има шанс.
А ти... Коя си ти, че да ми четеш морал?
Какво можеш да направиш за Юра, освен да го лъжеш?
Какво? Какви ги приказваш!
Не знам какво си му обещала. Бонбони всеки ден.
Или просто чудо. Той не ми казва.
Но аз виждам. Той вярва и чака.
Разбира се - ти за добро. Но аз не мога да направя чудо.
И ти не можеш.
Хванаха Терехин ранен и го обесиха. Останалите загинаха.
Е? - Само на Капица му провървя,
бе затрупан от тухли и немците не го намериха.
Помните ли, бях ви казал,
че баща ми преди войната е бил реставратор в Петерхоф.
Намерих една леля, екскурзоводка в музея.
Познаваше татко... - Давай по същество!
Главното. Краузе е в Петерхоф!
Почакай.
Седни.
Казвай.
Той вече не е Краузе.
Още преди войната, когато се премести в Петерхоф,
жена му го заставя да вземе нейната фамилия.
За да го остави на мира... - НКВД. Дай нататък.
А когато немците пристигат, той изгаря всички свои документи.
Защо? - Книгите с името му, дисертациите...
За да не го обявят за фолксдойче.
И сега се казва? Сафонов.
Питах го за пясъчната коса.
Има такава ивица, другарю старши майор!
Тясна, но има. - Да, да!
На карта с крупен мащаб се вижда. - Картата. Къде е картата?
Къде е картата. - Той я изгорил.
Кога? Още тогава, с документите.
Всичко е изгорил. В това е проблемът.
Може по памет да я възстанови, но му трябва време.
Срещу купоните нищо не дадоха. Но успях да разменя това.
Съвест нямат.
Дано Бог е с вас, Анастасия Андреевна... С лук.
Какво даде за това? Обеци. Пръстенът ми досвидя.
Здрасти, Катя.
Валентина. - Да.
На спектакъла днес сфалшивих.
Мисля, че си губя гласа!
Дежурна ли си? - Тъй вярно, др. капитан!
Сядай.
Ще изчезна за час. Да занеса на моите да хапнат.
Ще ме покриеш ли?
Бягаш от дежурство, а?
Зад ъгъла. По нужда, др. капитан. - Лъжеш!
Всеки ден така се измъкваш. Любовник ли си намери?
Отговаряй!
Целуни ме!
Моля те, Коля. Сега, хайде...
Ти какво? - Целуни ме, целуни ме нежно.
Не се стеснявай. Нека отлетим с теб там,
където я няма нито войната, нито жена ти.
Коля, не си отивай.
Знаеш ли защо дойде Маленин? За моята журналистка.
Която ти избяга от мотора.
Чувала ли си за генерал Гривицки?
Тъй вярно. татко ми се би срещу него в Гражданската война.
Това е нейният татко, на англичанката.
Как така? - Така! Бял емигрант и враг.
А аз си мисля. Ако не е пукнала,
значи някой я храни.
Прибрал я, не знае коя е.
А ако знае, е предател.
Изменник на родината и да се оправя после сам.
Може ли? - А, Настенка, чайникът завря.
Ето, на!
Най-накрая реши да играем Шекспир? - Да.
Ето. - Какво е това?
Бий еврея-комисар, мутрата му иска вар.
Не е Шекспир, да...
Някой бивш наш творец от "народните маси" го е съчинил.
Прочети ето тук.
Дребно е, не мога без очила. Какво пише?
Използвайте тази листовка като пропуск...
за преминаване на страната на Германия.
Знаеш ли, в Лвов има пет театъра. А в Киев още повече.
Особено комедийни. Немците... те обожават оперетата.
Махай се!
Това дойдох да ти кажа.
Ще трябва да мина контролните постове. Ще стрелят, ако ме видят.
После, казват, има минни полета.
Така че можеш да не страдаш. Най-вероятно няма да стигна.
Какво, няма ли лед? - Твърде тънък.
Само 10 процента от площта на езерото.
А някой ми обеща, че след две седмици ще има лед.
Няма как, трябва пак да намалим дажбите.
Къде да ги снижаваме. Ей туй остана и без това!
250 грама за работниците, 125- за останалите.
Говори Ленинград.
Съобщаваме постановление на Държавната комисия по продоволствие
и Съвета на Ленинградския фронт
за намаляване на дажбите хляб.
За избягване на проблеми при снабдяването на войските...
Катя, ставай, кипнах вода.
Катя?
Искаш ли кокали? - Не
Имам свещи.
Искаш ли консерви? Американски.
Направо от фронта.
А, ти ли си?
Много добре, че си ти!
Колко пъти си казвах...
"Не пускай чужди в дома си!"
За теб е.
Благодаря. Бъдете здрави.
Разбира се, прочетох го. "Благодаря."
Че как не - осем карата!
Но защо на теб благодари? Пръстенът беше мой!
Соня!
Юра. Сима!
Там е само Юра. Не може да отвори.
Вече не може да стане.
Към стената! - Ти какво?
Боли ме!
Значи си и крадла...
Това е за Юра.
Изпълнява заслужената артистка на РСФСР,
орденоносецът Анастасия Воздвиженская
Сигурен ли си, че са на тая пуйка?
Нейната готвачка през ден разменя на пазара.
Лъга ме. През целия път ме лъга!
За кого шпионираш? Отговори!
Не говори глупости. Две сценични работнички и оперетна прима.
Златна жилка за закоравял шпионин...
Тогава какво правиш тук?
Цял живот мечтая да се върна в Русия. Да ти кажа ли какво ми струваше?
Знаеш ли какво е да си жена - военен кореспондент?
Тук съм родена. Това е моята Русия. Не по-малко, отколкото твоята.
Хайде, бутай. Тръгна.
По-живо, и ранени трябва да товарим. Дано успеем преди полета.
Не се безпокойте, ще успеем.
Гражданко, аз ви разбирам чудесно, разберете ме и вие.
Това е забранена зона. Не мога да ви пусна без пропуск.
Тук някъде е. Може би в ръководителя на бригадата. Аз закъснях.
Ленинградчанин сте, нали? - Да, кореняк.
И не ме познавате? - Вас ви познават всички.
Тогава защо се държите като последния бюрократ?
Губите ми времето, а бойците там ме чакат.
Сам ще съжалявате, ако тръгнат на бой,
за някои може би последният. - Вижте в чантата.
Какво да видя там? - Пропускът!
Да, може там да е.
Аз така бързах, всичко нахвърлих набързо.
Текстовете, костюмите.
Настася Андреевна! - Малинин?
Какво правите тук? - Какво правя тук?
Закъснявам за представление пред бойците!
Др. старши майор. Тя няма пропуск.
Прощален концерт? Браво на вас!
Лейтенант, доставете актрисата непосредствено във военната част.
Защо "прощален", Маленин? - Нали утре заминавате?
Или вдругиден - когато ви евакуират. - Театъра?...
Театъра. - Евакуират го... Да, разбира се.
Господи, Маленин. Аз май нещо се обърках.
Хвърли ме до града. - А концерта?
Обърках се Малинин. Ако може... - Боже мой, да... Лейтенант!
За малко да направя голяма грешка. - Моля ви, да тръгваме.
Някак се обърках. - Гледам, вашата шуба...
Аз защото се обърках. Бях болнава, отдавна не съм ходила в театъра...
Уморих се.
Сега ще пийнем топла вода и пак ще пробваме в магазина.
Върнаха се.
Праздни?. Нека първо ни покаже, къде е скрила бижутата.
Соня, вярваш ли в Бога? - Не.
А аз дори не знам.
Мисля си, ако ние и немците имаме един и същи Бог...
Боря винаги е мечтал да постави "Дванадесетата нощ".
Предадох Борис, а сега ще предам Валентина.
Ще се евакуирам. А тя ще остане тук. Да умре!
Сега знаеш всичко за мен.
Щом си длъжна - арестувай ме.
Тези хора, които те обявиха за загинала,
пак се интересуват за теб.
И рано или късно ще се появят тук.
Вземи си храната. Повече не се връщай при Анастасия.
Наоколо е пълно с изоставени квартири. Ако оживееш - добре.
Постарай се.
Ти също.
Малинин изпраща с нас семейството си.
Щом той е зле - значи край! Полетът ти е утре, нали?
Ние сме вдругиден. Утре са артистите и...
Нина!
Анастасия Андреевна. Аз май не мога да стана.
Няма да избягаш, гнидо!
Гражданино началник. Не мога повече да седя.
Имам два куршума в задника. - Ти се благодари, че са в задника.
Лъже! Фелдшерът каза, че единият е излетял.
Единият излетя, а другият...
Тя ли е? Кажи, тя ли е?
Кривогледия, ти уби майката на милиционер.
Знаеш ли какво ще ти се случи! Тя ли е?
Тя е. - Крий главата си.
Селиванов, след нея. Разбери къде живее,
къде работи, каква е. Всичко!
И после в отделението. Хайде, тръгвай.
Значи тази ти поръчваше, а после се разплащаше с продукти?
Да, с хубави продукти. И много.
Но пък искаше и пръстени, и обеци с гривни.
Сега и яка поръча, от норка непременно, лисича не ще.
Откъде толкова храна?
Нали казах, сигурно мъжът и е на сладко място.
Не зная кой е. А тя само: "Купи! Това искам, онова искам. "
Нищо, Селиванов ще разбере.
За болница съм, другарю началник. - За карцера!
Задникът ми е жива рана. - Ами прекрасно!
Здраве желая, другарю старши майор.
Николай, здравей. - Здрасти!
Изпратихте ли нова група. За Петерхоф, за Краузе.
Защо ти е да знаеш?
Хрумна ми нещо. Ако не сте пратили. - Казвай!
Немците сега дебнат, нали? - Е, и?
Чакат наши разузнавачи. Но какви? - Какви?
Мъже, подходящи за войници. - Какво предлагаш?
В отделението си имам Цветкова, Агеева, Смирнова.
Здрави момичета. А в окупираните територии е пълно с жени.
Немците няма да се досетят. Разбирате ли ме?
Май да.
Ленинградският симфоничен оркестър
с диригент Карл Елиазберг, ще изпълни
Деветата симфония на Лудвиг ван Бетховен.
Гаврило, помагай. Отдавна си набелязах този месершмит.
Ще го пипна. Хайде, Гаврило, хайде.
Още веднъж.
Те свирят Бетховен.
Изпълняват немска музика!
Диригентът е евреин.
И ние ще ги унищожим.
И така, искаш отпуск, Валтер.
Какво става?
Просто се уморих.
В последно време постоянно си пиян. - Вече ти донесоха?
Под всякакъв предлог избягваш да летиш.
Прощават ти, защото си ми племенник. Но преди всичко си войник.
Мислех, че войниците воюват с войници. Ние бомбардираме граждани.
Аз преди всичко съм твой генерал, Валтер.
Ти заповяда да се стреля по бежанците. Дори да са жени и деца.
Колкото повече хора в града, толкова по-малко килокалории на човек.
Май така смята нашият гениален фюрер.
Ако ние сме немци, чичо, значи Бетховен е руснак.
Или евреин. Всякакъв друг, само не немец.
Писна ми от твоите сантименти. Сега ще преспиш в ареста,
а утре ще летиш по разписание. Лично ще проверя.
Разбра ли? - А рапортът ми?
Другарю капитан!
Има ли нещо?
Разбрах за жената. - Каква жена?
Как каква. Която купува от Кривогледия.
Алина Гусева. На 29 години. Казват - красавица била.
Със змийски характер. - Също ли е актриса?
Сама ги е насочила към театъра? - Може и артистка да е.
За тази Алина никой нищо не знае. - Това ли е?
Селиванов,
ела, ела с мен.
Хайде, разказвай. - Бежанка е, от Естония.
Дошла е през септември. - При кого живее?
Сама, в отделна квартира. - Как така?
Искаш ли? - Не, благодаря, др. капитан.
Момчетата от Кировския...
Казваш в отделна квартира? - Собственост на адмирал Гусев.
Който впрочем е служил в Естония. Загива в началото на войната.
Алина май му е роднина.
Дала бележка на домоуправителя.
Моля, дайте й ключовете за моята квартира. Подпис: Гусев.
И са я пуснали с тази бележка? - Да, с една бележка...
Другарю капитан, има нещо... - Какво?
Нашата Алина си има покровител. Живее повече от месец при нея.
Крадец? - Не, другарю капитан. По-лошо.
Другар от Смолни. - Селиванов!
Да не бъркаш?
Кола с шофьор. Ясно откъде са продуктите.
Той я уредил за келнерка в Смолни.
Сгрешихме, др. капитан. Не е спекулантка.
А просто жена. Обича разкоша.
Улучила е времето.
Купища ядене, а всичко останало без пари.
Шибан живот!
Разбирам, не трябва да я закачаме. Но е обидно. Съседите говорят.
Идват крадци. Всеки ден!
А тя купува ли, купува. Купува ли, купува!
Скоро ще се задави!
Кой е? - Отворете, Тригуб.
Вие? - Отворете. Трябва да поговорим.
Вие? По това време! Какво има? - Отворете, или ще разбия вратата.
Минутка. - Кой е, мили?
Алечка, прибери се. По работа е.
Ей сега.
Алина, това е... - У вас е уютно.
Светло и топло.
Аленка, аз сега...
Такива работи, Тригуб.
Вие сте, няма друг. - Кълна ви се във всичко!
В децата. Аз... - Мили.
Ще прескоча до Наташа, ще и занеса булгур.
Извинете за безпокойството.
Че тя съвсем отслабна. - Добре.
Няма да се сбогувам. Надявам се, пак ще ви заваря.
Чуйте Маленин. Разбирам.
Всички факти сочат към мен.
Но аз не съм враг. Още повече - шпионин.
Какво да сторя, за да ми повярвате?
Добре. Арестувайте ме!
Но това няма да ви помогне. Нищо няма да мога да ви кажа.
Нищо, разбирате ли, нищо!
Да, знаех за ситуацията с храната в града.
Да, знаех за Краузе. Много знаех. Впрочем както и вие!
Това не значи, че съм шпионин...
Какво.
Алина!
Всичко ли й разказвахте?
Така се интересуваше от работата ми...
Хвалехте се колко много знаете. - Не, аз...
Алина.
Да. - Трябва да поговорим.
Разбира се. Какво искате?
Насам побягна, видях. Светни, светни.
Ще мина напред. - Минавай.
Край, натам няма път.
Къде потъна, дявол я взел?
Тихо! Не просто чакаш немците.
Искаше да ги посрещнеш богата? Добре, живей засега.
Всичко ще си кажеш. С кого си работила,
за кого и за теб кой.
превод: sty редактор: durdybay ttp://subs.sab.bz http://subs.unacs.bg